Maxim Reibo | |
---|---|
fr. Jean Francois Maxime Raybaud | |
Datum narození | 19. června 1795 [1] |
Místo narození | |
Datum úmrtí | 1. ledna 1894 (98 let) |
Místo smrti | |
Země | |
obsazení | důstojník , spisovatel , diplomat |
Ocenění a ceny |
Maxime Raybaud ( fr. Jean-François-Maxime Raybaud ; 1795 - 1894 ) byl francouzský důstojník a spisovatel, philhellene a účastník řecké osvobozenecké války [2] [3] .
Nemáme údaje o Reibově dětství a raném životě.
V době jeho příchodu do Řecka v roce 1821 jej řecký historik A. Vakalopoulos bude nazývat bývalým Napoleonovým důstojníkem [4] . Sám Reibo se na začátku svých řeckých memoárů publikovaných v roce 1824 omezil na fráze „vstoupil do služby v roce 1813“, „opustil armádu na snížení v prosinci 1820“. To vede moderního britského historika Williama St. Claira k tomu, že svou účast v řecké válce za osvobození považuje za hledání nové kariéry. Na stejném místě se v Pamětech Reibo označuje jako podplukovník ( podplukovník ).
V červenci 1821, po schůzce v Marseille s Alexandrem Mavrocordatem , s ním Reibo odjel na brigu majitele lodi z ostrova Hydra do povstaleckého Řecka [5] . Spolu s nimi bylo na lodi 70 dobrovolníků z řecké diaspory, 4 francouzští a 3 italští dobrovolníci. 2. srpna 1821 loď zakotvila v laguně města Messolongion [6] .
Reibo byl účastníkem obléhání a byl svědkem dobytí Tripolitsy v říjnu 1821 [7] , zpočátku v sídle Dmitrije Ypsilantiho . Moderní anglický spisovatel Douglas Dakin zároveň tvrdí, že do této doby se Reibovi podařilo „pomoci“ řeckým rebelům v Makedonii [8] [9] .
V bitvě u Peta , kde první pravidelný pluk (ve skutečnosti prapor) řecké armády, skládající se z Řeků z diaspory a zahraničních dobrovolníků, ztratil polovinu své síly, byl Reibo v hlavním stanu Alexandra Mavrokordatoa [10] .
V červenci 1822 ve městě Messolongion Reibo vedl 25 přeživších Peta Philhellenes, aby vypálili slavnostní salvu na památku svých mrtvých kamarádů.
Reibaud se vrátil do Francie, kde v roce 1824 vydal své řecké paměti, doprovázené topografickými plány („Mémoires sur la Grèce pour servir à l'histoire de la guerre de l'Indépendance, accompagnés de Plans topographiques“ Paris 1824) [1] . Řečtí historici považují Reibauda za nejspolehlivějšího ze všech francouzských memoárů a historiků prvních let revoluce. Reibaud zároveň ve svých pamětech odkrývá fikce, ironicky a odsuzuje dalšího francouzského filhelléna Oliviera Voutiera , který vydával své „Memoires sur la guerre actuelle des Grecs“ (Memoires sur la guerre actuelle des Grecs) (Memoires on the Greek War Today – Paris , 1823) ročně. dříve [12] .
V září 1825 se Reibaud vrátil do Řecka a vedl první oddíl dobrovolníků vyslaných francouzským filhelénským výborem. Poté se Reibaud vrátil do Francie a vedl jeden ze dvou nových oddílů dobrovolníků vyslaných francouzským filhelénským výborem v roce 1826.
V listopadu 1826 se Reibo v čele 70 řadových vojáků zúčastnil neúspěšného náletu Johna Kolletise na ostrov Euboia [13] .
Podle současného britského historika Williama St. Claira vedla Reibaudova ironie a nepřátelství vůči Woutierovi, který se také v roce 1826 vrátil do Řecka, k souboji mezi těmito dvěma Francouzi. Voutier i Reibo byli v souboji zraněni, Reibo vážněji [14] .
Reibaud odešel do Francie a vrátil se do Řecka znovu v roce 1828, aby vydal noviny. S podporou Johna Kapodistriase založil tiskárnu ve městě Patras , kde vydával francouzsky psané noviny Vestnik Vostoka ( Vestnik Vostoka - Patras[15] [16] . Noviny vycházely do roku 1829 [17] [18] [19] [15] .
Následně je Reibaud zmiňován jako ředitel výzkumné fakulty francouzské národní vojenské školy a rytíř Řádu čestné legie [20] .