The Daemon Lover ( také James Harris , Child 243 , Roud 14 [1] ) je anglo - skotská lidová balada . Francis James Child ve své sbírce uvádí osm jeho variant. Poprvé se vyskytuje v listí ( lýkový list) z poloviny 17. století pod charakteristickým dlouhým názvem:
![]() |
Varování pro vdané ženy v případě paní Jane Reynoldsové (ze Západu), narozené poblíž Plymouthu, která přísahala, že bude manželkou námořníka, ale pak se provdala za tesaře a nakonec ji odnesl zlý duch, který je zde podrobně ve verších. Zpívá se na melodii "Bristol Beauty", "Bateman" nebo "Faithful John".Překlad L. M. Arinshtein [2] | ![]() |
Varování pro vdané ženy, které je příkladem paní Jane Reynoldsové (žena ze západního venkova), narozená poblíž Plymouthu, která poté, co se rozhodla pro námořníka, byla následně provdána za Carpentera a nakonec unesena Duchem , způsob, jakým bude v současnosti recitován. Na melodii ze západní země s názvem „The Fair Maid of Bristol“, „Bateman“ nebo „John True“. |
Pepys Ballads, IV, 101 [3] |
Na základě skutečnosti, že na konci jedné z raných kopií listu byly iniciály „LP“, bylo navrženo, že jejím autorem byl Lawrence Price ( eng. Laurence Price , 1628-1675), který psal do levných publikací té doby a že prý vzal skutečný příběh ženy z Plymouthu , která utekla s námořníkem, svou starou láskou, od svého manžela tesaře, který spáchal sebevraždu. Je však také pravděpodobné, že autor jednoduše spojil jemu známý případ a motiv, který existoval v ústním podání, nelze nic s jistotou tvrdit. Druhá verze balady, nazvaná The Distressed Ship-Carpenter , se objevila v tisku, rovněž v širokém formátu, již v 18. století. Její další verze byla zaznamenána z ústního podání Petera Buchana . Vztah mezi těmito třemi možnostmi (A, B a C podle Childa) a jejich vzájemný vliv zůstává diskutabilní [2] [4] [5] .
Četné verze balady, které vznikly v Americe ve druhé polovině 19. století, se nejčastěji nazývají The House Carpenter [4] .
V nepřítomnosti manžela se vdaná žena vrací ke svému starému milenci, námořníkovi, kterého dlouho neviděla. Návštěvník ji svede, aby se s ním vydala přes moře (v jedné verzi Childe na pobřeží Itálie, často lákavé bohatstvím, které nashromáždil). Políbí své dítě (nebo děti) na rozloučenou a jde pro kamaráda na loď (která někdy nemá na palubě posádku). Krátce po vyplutí začne toužit po rodině, kterou po sobě zanechala. V některých verzích jsou na obzoru vidět kopce svítící pod sluncem. Na otázku ženy námořník odpovídá, že toto je rajská země, kam nejdou. Při pohledu na zlověstnou horu pokrytou ledem prohlásí, že se tam nachází peklo, kde plavou. Ďábelský milenec nabývá na velikosti a rozbíjí loď, která jde ke dnu i se svými pasažéry [2] [6] .
Podrobnou analýzu různých verzí balady provedla Barbara Foss Leavey. Takové zápletky jsou ve světovém folklóru neznámé, i když v jedné skandinávské baladě žena odmítne následovat podobného tajemného svůdce, zvolí si tvrdý a plný útrap, a později se objeví znovu, aby jí to vyčítal [6] .
Překlad balady do ruštiny provedl Samuil Yakovlevich Marshak v letech 1915-1916, ale za života překladatele nebyl publikován. Poprvé byl vytištěn vlastnoručně v roce 1973 [7] .
Démonické motivy této balady znovu promyslel M. Kuzmin v „šestém úderu“ básně „ Pstruh láme ledy “ (1927) [8] .